Okej, Charlie.
- Är det här? Vem äger stället? - Det sa jag ju.
- Påminn mig. - Spats Colombo.
- Vad är det för lösenord? - "Jag är här för mormors begravning."
- Ditt passerkort. - Tack, Charlie.
Om du vill ha ett bra bord, säger du bara att du är kistbärare.
Vi är klara. Vilken tid?
Jag måste nog kila. Om Colombo ser mig är det adjö Charlie.
Adjö, Charlie.
Ge mig fem minuter, sen slår ni till.
Okej.
God afton, sir.
- Mozarella. Kan jag stå till tjänst? - Jag är här för tantens begravning.
Jag har inte sett er i kapellet förut.
- Nej, jag har varit pa torken. - Å, snälla ni.
Var är likvakan? Jag är en av kistbärarna.
Visa herrn in i kapellet. Bänk nummer tre.
Ja, Mr Mozarella. Den här vägen, sir.
När ens tid kommer är det väl så här det ska gå till.
Följ mig.
- Vad önskas, sir? - Sprit.
- Tyvärr. Vi serverar bara kaffe. - Kaffe?
Skotskt kaffe, kanadensiskt kaffe, finkelkaffe...
Skotskt. Halv kopp, med soda bredvid.
Vänta ett tag. Har ni ingen bänk som inte är så nära orkestern?
Kan jag få bänken där borta?
Tyvärr, den är reserverad för de närmast sörjande.
Hoppsan.
Hallå, kan jag få en kopp till.
Jag vill ha en kopp kaffe till.
Bäst att jag får notan om det blir razzia här.
- Vem skulle göra razzia på begravning? - En del har ingen respekt för de döda.
Du, Joe. Det är väl i kväll det ska ske?
- Jajamän. - Nej, som vi får betalt, menar jag.
- Hur sa? - Jag ska till tandläkarn i morgon.
Ska du verkligen slösa bort din första lön på tänderna?
Bara en plomb. Behöver inte vara guld.
Vad du är självisk! Vi ligger efter med hyran. Och vi är skyldiga i affärn.
Kemtvätten skickar kronofogden på oss. Och vi är skyldiga varenda balettflicka.
Du har rätt. I morgon ska vi betala tillbaka lite till alla.
Nej. I morgon går vi på hundkapplöpning och satsar rubbet på Oljade Blixten.
- Och blåsa pengarna på en jycke? - Han är en vinnare.
Max servitören känner elektrikern som grejar med haren.
- Vad snackar du för skit om en hare? - Oddsen är 10 till 1.
- Tänk om han förlorar. - Än sen då? Det här jobbet har vi länge.
- Men om vi inte har det, då. - Jerry, varför se allt i svart?
Tänk om du blir överkörd av en lastbil. Tänk om aktiebörsen kraschar.
Tänk om Mary Pickford skiljer sig fran Douglas Fairbanks.
Tänk om Dodgers flyttar fran Brooklyn.
Tänk om Lake Michigan svämmar över.
Titta inte nu, men hela stan ligger under vatten.
Fyra,
tre,
två,
ett.
Okej, allihop. Polisrazzia.
Jag är från federala polisen. Ni är alla under arrest.
Jag vill ha en kopp kaffe till.
Okej, Spats.
- Begravningen är över. Nu går vi. - Vart?
Till en klubb för svartspritsäljare. Jag ska rekommendera er som medlem.
- Jag går inte med i nån klubb. - Men ni kommer att trivas där.
Jag ska be fängelseskräddaren sy upp särskilda damasker till er - randiga.
Vilket skämt. Vad är det den här gången?
Ni har balsamerat folk i kaffe. 43-procentigt.
Jag? Jag är bara kund.
Försök inte, Spats. Vi vet att ni äger stället. Mozarella är bara galjonsfigur.
- Mozarella? Har aldrig hört namnet. - Vi har andra uppgifter.
Från vem? Tandpetar-Charlie kanske?
Tandpetar-Charlie? Har aldrig hört namnet.
Kärnmjölk.
För smart för att dricka era egna grejer?
Sesa. Opp och hoppa.
- Ni slösar med skattebetalarnas pengar. - Ring er advokat om ni vill.
Det här är mina advokater. Från Harvard, allihop.
Får jag en kopp kaffe till.
Det löser ett problem. Nu behöver vi inte tänka på vem vi betalar först.
- Tyst. Jag tänker. - Hyresvärdinnan låser oss ute.
Pa Moes delikatesser är det slut med korv på kredit.
Vi kan inte lana av flickorna - de är på väg till fängelset.
Jag undrar hur mycket Sam bookmakern ger oss för vara rockar.
Sam bookmakern? Inte en chans. Du satsar inte min rock på en jycke.
- Jerry, det är ju en given vinnare. - Vi fryser ihjäl.
Det är iskallt. Vi får lunginflammation.
Hör här, dummer, han ger 10-1. I morgon har vi 20 rockar.
Oljade Blixten.
- Jag borde sinnesundersökas. - Du skulle ju inte prata med mig mer.
Basfiolen är varmare klädd än jag.
- Nånting idag? - Ingenting.
Tack.
- Nånting idag? - Ingenting.
Tack.
Jag kan inte fortsätta, Joe. Jag är hungrig, jag har feber och hål i skon...
Om du gav mig en chans skulle vi kunna leva som kungar.
- Hur då? - Det är en jycke i tredje loppet.
Galopperande Spöket. Han ger 15-1, och det är hans sorts bana - lerigt.
Vad vill du ha av mig? Mitt huvud på ett fat?
Nej, din bas. Om vi pantsätter den och min sax...
Är du från vettet? Vi är ute på djupt vatten och du vill pantsätta årorna.
Okej, hungra ihjäl då. Vad bryr jag mig om det? Frys.
- Någonting idag? - Å, är det du?
Du är inte lite fräck, du.
Tack.
Joe. Kom tillbaka hit.
Nellie, om det gäller lördagskväll, sa kan jag förklara allt.
Vilken fähund. Jag ger ut 4 dollar för att lägga upp håret,
jag köper en spritt ny negligé,
jag gör en härlig stor pizza till honom.
- Och var var du? - Var var du?
- Med dig. - Mig?
Kommer du inte ihåg? Du hade tandvärk.
Den var inflammerad. Käken var svullen.
Var den?
O ja.
- Jag ordnade så han fick blodtransfusion. - Vi har samma blodgrupp.
- Blodgrupp O. - Jaså?
- Jag ska hitta på nåt roligt till dig. - Du hittar visst redan på en hel del.
Sa fort vi får jobb bjuder jag dig pa den finaste restaurangen i stan.
Nå? Har Poliakoff någonting till oss? Vi börjar bli desperata.
Ja, han letar faktiskt efter en basist.
Och en saxofonist.
Visst?
Javisst.
- Vad är det för jobb? - Tre veckor i Florida.
Pa Seminole-Ritz i Miami. Resor och utgifter betalda.
Är hon inte fantastisk? Nu ska vi till Poliakoff.
- Han är upptagen. Ni får vänta, grabbar. - Okej, vi väntar.
Du, Gladys, vi får tre veckor i Florida.
Sweet Sue och societeten för synkopi.
De saknar några flickor på sax och bas.
Vad dillar du om, vem är det? Det är Poliakoff. Jag har jobb till er.
Gladys. Är du där?
Gladys!
Hon är helt snurrig. Spelade 112 timmar på en maratondans.
- Nu är hon sängliggandes. - Säg åt henne att maka på sig.
Och Cora Jackson?
Det sista jag hörde var att hon spelade i Frälsningsarmén.
Drexel 9044.
Idiotiska brudar.
Här står vi nu, packade och klara att aka till Miami, och vad händer?
Saxofonisten sticker med en bibelnasare och basisten är med barn.
Bienstock, jag borde ge dig sparken.
Mig? Jag är impressario, inte nattvakt.
Hallå. Jag vill prata med Bessie Malone.
Vad gör hon i Philadelphia?
Är det sant?
Bessie lät håret växa och spelar med Stokowski.
- Black Bottom Bessie? - Schpielt zich mit der Philharmonic.
Och Rosemary Schultz?
Skar av sig pulsådern när Valentino dog.
Det får väl vi också göra om vi inte hittar två brudar senast i kväll.
Vi lägger oss inte i hur du bär dig at. Bara du sätter dem på taget vid 8.
Sa fort jag hör nåt, så slår jag en signal.
Hej, Sig. Undrar om jag har plats för ett magsår till.
Nellie, koppla ett rikssamtal.
- Sig, vi vill snacka med dig. - Om jobbet i Florida.
- Nellie förklarade. - Det är väl inte försent?
Vad är ni för ena? Komiker? Ut.
William Morris artistförmedling, New York.
- Ni behöver en bas och en sax? - Instrumenten stämmer, men inte ni.
Jag vill prata med Mr Morris.
- Vad är det för fel med oss? - Ni har fel form.
- Vad vill ni ha? Puckelryggar? - Det är inte ryggarna det är fel på.
Vad är det för slags band?
- Ni måste vara under 25. - Det kan vi vara.
- Och blonda. - Vi kan färga håret.
Och ni måste vara flickor.
Nej, det kan vi inte.
- Mr William Morris. - Ni menar att det är ett damband?
Ja. Den där Nellie. Jag skulle kunna vrida nacken av henne.
Vi pratar om saken. Varför skulle det inte gå?
När vi jobbade på zigenarcaféet hade vi guldringar i öronen.
När ni bokade in oss i Hawaiibandet hade vi bastkjolar.
- Vad är det? Dricker han? - Nej, men han äter inte så bra.
Hans tomma mage har paverkat huvudet.
Joe, tre veckor i Florida. Vi kan låna kläder från balettflickorna.
- Du pratar i nattmössan. - Precis. Vilken bra idé.
Vi kan skaffa peruker, och så lite uppstoppning.
Vi kan heta Josephine och Geraldine.
Josephine och Geraldine... Kom.
Om ni vill tjäna lite pengar i kväll,
så har de Valentin-dans pa Illinois universitet.
Det tar vi.
6 dollar var. Åk till kårhuset i Urbana klockan 8.
Hela vägen till Urbana för bara en enda spelning?
Det blir 12 dollar. Vi kan få tillbaka en av rockarna.
Hallå. Mr Morris? Det här är Poliakoff i Chicago.
Ni har möjligen inte två kvinnliga musiker lediga?
En saxofonist och en basist?
- Om William Morris inte får tag på nån... - Kom nu, Geraldine.
Det är 16 mil. Det snöar ute. Hur kommer vi dit?
- Jag hittar nog på något. - Som vad då?
Ta det lugnt.
- Hur gick det, flickor? - Jag borde vrida nacken av dig.
Snälla, Jerry. Sa säger man inte.
Nellie älskling, vad gör du i kväll?
- I kväll? Hur så? - För jag har lite planer.
- Jag gör ingenting särskilt. - Inte?
Jag tänkte bara gå hem och äta lite kall pizza.
Så du är inne hela kvällen?
Ja, Joe.
Bra. Da behöver du inte din bil.
Min bil? Nä nu...
Är han inte fantastisk?
Vi kunde ha haft tre veckor i Florida, med allt betalt.
Ligga i solen, palmer, flygfisk...
Kan du sluta?
Början till en straight, början till ingenting, och par i åttor.
Okej, ner med dem, killar.
- Ner med vadda? - Vi skulle hämta en bil.
- Jaså? - Ja. Nellie Weinmeyers bil.
- Musiker. - Fräcka killar.
Okej, då sätter vi igång. Ess bjuder.
Det är en Hupmobile 25, grön, kupé... sir.
- Den står här. - Ja, här borta.
- Vi ni ha bensin? - Ja, för 40 cent, tack.
- På Miss Weinmeyers räkning? - Ja. Varför inte?
Medan korken är ur kan ni väl pytsa i full tank.
Okej, allihop. Upp med händerna.
Mot väggen.
Du också, Tandpetarn.
Skynda på.
Du där. Kom med du också.
Okej, chefen.
Hej, Charlie. Det var länge sen.
- Spats, vad gör du här? - Jag tänkte bara vi skulle talas vid.
- Vi har inget otalt. - Det håller jag inte med om.
Du rekommenderade min begravningsbyra.
- Jag vet inte vad du pratar om. - Nu står jag där med alla kistorna.
- Jag gillar inte att se dem stå tomma. - Det var inte mitt fel.
Vad synd, Charlie. Du skulle ha haft triss i åttor.
- Adjö, Charlie. - Nej, Spats, nej.
Nej, Spats. Gör det inte.
Jag tror jag måste kräkas.
Okej, kom ut därifrån.
Kom då.
- Vi såg ingenting. Eller hur? - Vad då? Nej. Ingenting alls.
Dessutom är det inte vår sak om ni gör av med varandra.
Säg mig... Har jag inte sett er två nånstans?
Nej, nej, vi är bara ett par musiker.
Vi kom hit för att hämta en bil. Nellie Weinmeyers bil.
Det är dans i kväll.
- Kom, Jerry. - Vänta ett tag.
- Vart tror ni att ni ska då? - Urbana. Ungefär 16 mil härifrån...
Ni ska ingenstans.
- Ska vi inte? - Jag tycker inte om vittnen.
- Vi ska inte andas ett ord. - Ni ska inte andas något alls.
Inte ens luft.
Okej, grabbar, nu sticker vi. Vi tar hand om de där killarna senare.
Jag tror de fick mig.
- De fick basfiolen. - Inget blod?
Om de får tag i oss blir det blod överallt. Blodgrupp 0. Kom.
- Vart springer du? - Så långt bort som möjligt.
Det räcker inte. Killarna känner igen oss. Varenda gangster i Chicago är efter oss.
Fort, ge mig en nickel.
Ska du ringa efter polisen?
Vi kommer inte leva länge nog att vittna mot Spats Colombo.
Vi måste ut ur stan. Vi kanske kunde odla skägg.
Vi ska ut ur stan, men vi ska raka oss.
Nu? De tänker skjuta skallen av oss, och då vill du raka dig.
- Raka benen, dummer. - Raka benen...?
Hallå. Mr Poliakoff?
Jag har hört att ni söker två kvinnliga musiker.
Floridataget avgår strax från spår ett till Washington,
Charleston, Savannah, Jacksonville och Miami.
Tag plats. Tag plats.
Vad är det för fel?
Hur kan de hålla balansen i de här?
Det måste vara nåt med hur vikten är fördelad. Kom nu.
Det drar så väldigt.
De måste bli förkylda hela tiden.
- Sluta maska. Vi missar taget. - Jag känner mig naken.
- Jag känner som om alla stirrar på mig. - Med de benen? Är du galen?
Det är ingen idé. Vi klarar det inte, Joe.
Jag heter Josephine, och det var din idé från början.
Titta där. Titta så hon rör sig.
Precis som en gelératta på stålfjädrar.
De måste ha nån sorts inbyggd motor eller nåt.
Jag säger dig, det är ett helt annat kön.
Det är ingen som kommer att be dig föda barn.
Så fort vi kommer till Florida bränner vi alltihop.
Du kan inte övertala mig att...
Extra nyheter. Sju slaktade i garage på norra sidan.
Blodig efterföljd fruktas. Extra nyheter.
- Du har övertalat mig. Vi aker. - Duktig flicka, Geraldine.
- Rosella. - Fiol.
- Gå vidare, Dolores. - Trombon.
- Olga, hur är det med ryggen? - Trumpet.
- Så där ja. - Är ni från Poliakoffs artistförmedling?
- Ja. Vi är de nya flickorna. - Alldeles nya.
Det här är vår manager, Mr Bienstock. Och jag är Sweet Sue.
Jag heter Josephine.
Jag heter Daphne.
Saxofon, bas. Glad att se er, flickor. Ni har räddat livet på oss.
Detsamma, verkligen.
Var har ni spelat förut?
Här, där och... lite varstans, och...
Vi har gått tre ar pa Sheboygan musikhögskola.
Var god tag plats.
Ni ska ha slafarna 7 och 7A.
7 och 7A.
- Tackar så mycket. - Ingen orsak.
Å, det är ömsesidigt.
- Hoppsan. - Fräckis där.
Poliakoff verkar ha skickat två riktiga damer.
Säg åt de andra flickorna att tänka på hur de uttrycker sig.
Vad gör du...?
Daphne?
Jag har aldrig tyckt om namnet Geraldine.
Hej. Jag är på bas. Kalla mig bara Daphne.
Jag heter Josephine. Sax.
- Välkommen till lngenmansland. - Så får ni se hur kul det är.
- Knäpp upp korsetterna och pusta ut. - Å, jag använder inte korsett.
- Ser du inte tjock ut då? - Tjock? Jag?
Jag har den mest gudomliga sömmerska. Kommer en gång i månaden bara.
- Hon är så billig, och hon sa... - Seså, Daphne.
Jo, har ni hört den där om tubaspelerskan
som var skeppsbruten pa en ö med en enbent jockey?
- Nej. Hur går den? - Sluta nu, flickor. Inget grovt språk.
De har gått på musikhögskola.
Vilka talanger, va?
- Som att ramla i smörbyttan. - Försiktigt, Daphne.
När jag var barn, Joe, drömde jag att jag blev inlast i ett konditori.
Och det var godsaker överallt.
Rulltårtor, petit-chouxer, gräddbakelser och körsbärstårtor...
Hör på mig nu: inget smör, inga bakelser. Vi bantar.
Javisst, Joe.
Inte där. Det är nödbromsen.
Vet du vad du gjorde nu?
- Vad då? - Du slet bort ett av mina bröst.
- Då måste du få fast det igen. - Du måste komma med och hjälpa mig.
KVlNNOR - MÄN
Den här vägen, Daphne.
Nu slet du av det andra.
Å, ursäkta.
Det är okej. Jag trodde det var Sweet Sue.
- Ni talar inte om för någon, va? - Talar om vad då?
Om de kommer på mig igen petar de mig från bandet.
Är ni de nya på bas och sax?
Ja, det är vi. Och jag heter Daphne.
Det här är Joe... sephine.
Kom in.
Jag heter Sugar Cane.
- Sugar Cane? - Jag bytte namn från Sugar Kowalczyk.
- Polska? - Ja. Från en musikalisk familj.
Min mamma är pianolärare. Min pappa dirigerade.
- Var dirigerade han? - Pendlarna i Baltimore, Ohio.
Jag spelar ukulele, och så sjunger jag.
Jag har ingen vidare röst, men det är inget vidare band heller.
Jag är bara med för jag är på rymmen.
- Från vad då? - Å, låt mig inte traka ut er med det.
Vill du ha lite? Det är whisky.
Jag ber att få låta inbjudan stå kvar.
Jag vill inte ni ska tro att jag dricker. Jag kan sluta, men jag vill inte.
- Särskilt inte när jag är deppad. - Vi förstår.
Alla flickorna dricker. Men det är bara jag som aker fast. Typiskt mig.
Jag får alltid fel ända av slickepinnen.
Sitter mina sömmar rakt?
Verkligen.
- Vi ses, flickor. - Hej då, Sugar.
Vi har spelat med fel band.
- Lugn. - Vad säger du om den där lilla sötsaken?
Glöm det. Ett felsteg, och vi slängs av taget.
Sen är det polisen, tidningarna och gangstrarna i Chicago.
Å, vad gärna jag skulle vilja lana en kopp av det där sockret.
Hör här...
lnga bakelser, inget smör - och inget socker.
Nu rev du av dem igen.
Ni två. Vad hade ni för jobb sist? Spelade ni på danskurs?
Nej. Begravningar.
Kan ni komma tillbaka till de levande? Jazza upp det lite.
Vi ska försöka.
Hur kom de där halen hit?
De där?
Jag vet inte.
Möss?
Okej, flickor. Nu tar vi det från början. Och brassa på lite.
Bienstock!
Ja, Sue?
Har jag inte gjort det klart för er. Inget drickande i den här gruppen.
Okej, flickor. Vems är den här?
Seså. Säg som det är.
- Sugar, jag varnade dig... - Snälla Mr Bienstock.
Nu är det nog. I Kansas smugglade du sprit i en schampoflaska.
Innan dess hade du en öl i ukulelen...
Kan jag få tillbaka min plunta?
Visst. Packa dina saker. Nästa station... Din plunta?
Ja. Bara lite whisky. Måste ha halkat ner.
Ge mig den.
Så ni inte att ni hade gått på musikhögskolan?
- Jo. Ett helt år. - Jag tyckte ni sa tre år.
Vi slapp ut tidigare för gott uppförande.
Det är två saker som jag inte tolererar under arbetstid: sprit och karlar.
- Karlar? - Oroa er inte för det.
Vi vill inte för vara liv ses med karlar.
Grova, hariga vilddjur med åtta händer.
Och de vill bara ha en sak av en flicka.
Jag ber att få protestera, fröken.
Okej, flickor. Från början igen.
- Hortense, raring, god natt. - God natt, Daphne.
- Maude, dröm vackra drömmar. - God natt.
God natt, Gloria.
Dolores, sov gott nu.
- Natti-natti, Emily. - Hej svejs.
Vad tyckte du om det där "svejset"?
Var försiktig, grabben. Säg till dig själv att du är flicka.
- Jag är flicka. - Du är flicka.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag är...
Spana in rytmsektionen.
Jag är flicka.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag är flicka.
God natt, Sugar.
God natt, honey.
Honey? Du, hon kallade mig "honey."
Å, honey.
- Vad gör du? - Ser till att honungen blir kvar i kupan.
Nu ska det inte bli nåt svärmande i natt.
Tänk om jag måste gå... och dricka vatten eller nåt.
- Försök kämpa emot. - Anta jag förlorar.
- Det kanske är en nödsituation. - Dra i nödbromsen.
Du, Bienstock. Vet du, det är nåt underligt med de här nya flickorna.
- Underligt? Hur då? - Jag vet inte, men jag känner det här.
Att ha magsår är som att ha ett tjuvlarm som slår på.
Ta hand om ditt magsår, så tar jag hand om de där två.
Okej, i säng allesammans. God natt, flickor.
- God natt, Daphne. - God natt, Josephine.
Jag är flicka. Jag är flicka.
Jag önskar jag vore död.
Jag är flicka... jag är flicka...
Daphne.
Sugar.
Jag ville tacka dig för att du skyddade mig. Du är en riktig kompis.
Det var inget.
Jag tycker vi flickor borde hålla ihop.
Om det inte var för dig, skulle de ha kastat av mig från taget.
Jag skulle ha suttit mitt i ödemarken, på min ukulele.
Det är kallt ute.
Och när jag tänker pa dig och din stackars ukulele...
Om det nånsin är nånting jag kan göra för dig...
Jag kan komma på en massa saker.
Det där är en av dem.
Det är Sweet Sue.
Jag vill inte hon ska veta att vi är i maskopi.
Nej, men vi talar inte om för någon. Inte ens för Josephine.
Det kanske är bäst jag stannar här tills hon somnar igen.
Du kan stanna här så länge du vill.
Tränger jag in dig för mycket?
Nej. Det är mysigt.
När jag var liten och det var kallt, som nu, brukade jag krypa ner hos min syster.
Vi gömde oss under täcket och låtsades att vi gått vilse i en mörk grotta
och försökte hitta vägen ut.
Så intressant.
- Är det nåt på tok? - Nej, nej, ingenting.
Stackare. Du darrar hela du.
Löjligt.
- Du känns varm. - Löjligt.
- Men du är kall om fötterna. - Är inte det löjligt?
Kom, så ska jag värma dem lite.
- Så där. Är det inte skönt? - Jo. Jag är flicka... jag är flicka...
- Vad? - Jag är en mycket sjuk flicka.
- Då får jag gå innan jag smittas. - Så sjuk är jag inte.
Jag har liten motstandskraft.
Sugar, om du känner att du håller på att bli sjuk, raring,
sa är det bästa i världen ett litet glas whisky.
- Har du nån? - Jag vet var jag kan hämta.
Rör dig inte.
- Vänta. - Okej.
Upp. Upp.
- Hur gick det? - Jag mår utmärkt.
- Och flaskan? - Halvfull.
- Du måste hämta muggar. - Muggar?
Å, jag säger dig det, raring, det här är det bästa sättet att resa.
Tänd ljuset. Jag kan inte se vad jag gör.
Inget ljus. De får inte veta att vi festar.
- Men jag kanske spiller. - Gör det då.
Spill och dill, skoj och gamman.
Det kan till och med bli ett överraskningsparty.
- Vad är det för överraskning? - Inte än.
- När? - Det är bäst att vi får en drink först.
Det ger har på bröstet.
Det var ingen dum gissning.
Är det här nåt privat party?
Det är privat. Gå, är du snäll.
Dolores, har du kvar den där whiskyn?
- Visst. - Vem behöver whisky?
Vi har whisky. Vi kan göra Manhattan.
Manhattan? Så här dags på natten?
- Ta med cocktailblandaren. - Å, Sugar.
Nu förstör du min överraskning.
- Hej, raring, vad står pa? - Party uppe i sjuan.
- Jag hämtar ost och kex. - Jag tar blandaren och du en korkskruv.
Rosella, party uppe i sjuan.
- Har du korkskruv? - Det har Stella.
Hämta några pappersmuggar.
Hej, det är party uppe i sjuan.
- Här är whiskyn. - Det är ett privat party. Gå er väg.
Jag tog med lite ost och kex.
- Räcker tio muggar? - Det är ett party för två. Tio muggar?
- Snälla flickor, sluta! - Vill ni ha lite Southern Comfort?
Flickor, ni väcker grannarna inunder.
Var försiktig med korkskruven.
- Här har du ett kex. - lnga kex i sängen.
Kan ni flickor inte ha er egen fest?
Här är cocktailblandaren.
- Jag önskar vi hade is. - Ta inte så mycket vermouth.
13 flickor i en säng för med sig olycka. 12 av er måste gå.
- Skicka mig jordnötssmöret. - Är det nån som vill ha salami?
Ingen mer mat. Jag kommer att få myror i morgon.
Har du några cocktailbär på dig?
Det får gå utan.
Cocktailbär?
Vad är det som pagår här, då?
Daphne. Daphne, var är du?
Det var inte mitt fel. Jag har inte bjudit dem.
Seså, flickor, partyt är slut.
Ni hörde Josephine. Flickor. Ut allihop.
- Inte du, Sugar. - Jag ska gå och skaffa is.
Ut.
Bra, Sugar. Nu resten också. Ut.
- Kom upp. Det är varmt och skönt. - Ta en Manhattan.
- Var tysta. Vi får sparken allihop. - Sugar. Lämna mig inte ensam.
Hör ni, ungar. Klockan är två.
Ni har haft ert lilla roliga. Partyt är över. Nu går alla hem.
- Vad är det här? - Josephine, kom hit innan det smälter.
Lägg det här.
Sugar, du kommer att raka riktigt illa ut.
Det är bäst att vi håller vakt.
Om Bienstock får tag i dig igen...
Vad är det med dig?
Jag är väl lite dum, antar jag.
Det tycker jag inte. Oförsiktig, kanske.
Nej, bara dum. Annars skulle jag väl inte spela i det här värdelösa bandet.
Men varför tog du jobbet, då?
Förr sjöng jag med män, men jag har inte råd med det nu.
Har du spelat i ett manligt band?
Vem, jag?
Det är därför jag är på rymmen.
Jag har arbetat med sex stycken de senast två aren. Det du.
- Hårt? - Verkligen.
- Man kan inte lita på dem. - Jag kan inte lita på mig själv.
Jag är alldeles galen i saxofonister.
Särskilt tenorsax.
- Verkligen? - Jag vet inte varför, men de gör mig vild.
Bara de spelar åtta takter pa "Come To Me, My Melancholy Baby"
sa får jag gåshud över hela kroppen, och så kommer jag till dem.
- Verkligen? - Varje gång.
Jag spelar tenorsax.
Men du är ju flicka - tack och lov. Det var därför jag gick med i det här bandet.
Säkerheten framför allt. Vad som helst för att komma ifrån de där karlarna.
Du vet inte hur de är. Man faller för dem.
Man tror att det är det största som hänt sen zeppelinarna.
Nästa stund lanar de pengar av en
och slösar bort dem på andra damer och spelar på hästar.
Det menar du inte?
Sen en morgon vaknar man och då är killen borta och saxen borta.
Allt som är kvar är ett par gamla sockor och en tandkrämstub, alldeles urklämd.
Man rycker upp sig, börjar pa ett nytt jobb, nästa saxofonist.
Och så händer precis samma sak igen.
Förstår du? Inte särskilt klyftig.
Det behöver man väl inte vara.
Jag säger dig en sak. Det händer inte igen - aldrig någonsin.
Jag är trött på att jämt få fatt i fel ända på slickepinnen.
Is. Var blev isen av? Vildarna börjar bli oroliga.
- Vad säger du om några drinkar till oss? - Visst.
- Vet du, jag fyller 25 i juni. - Gör du?
Det är ett kvarts sekel. Det får en att tänka.
- På vad? - Framtiden.
Du vet - att gifta sig. Därför är jag glad att vi aker till Florida.
- Vad finns i Florida? - Miljonärer. De flockas dit.
De aker söderut på vintern, som faglar.
- Ska du fånga in en rik fågel? - Jag bryr mig inte om hur rik han är.
Bara han har en bat, en privat järnvägsvagn och egen tandkräm.
- Det är du värd. - Kanske du också träffar nån, Josephine.
Med pengar som Rockefeller och axlar som Johnny Weissmuller.
- Jag vill att min ska ha glasögon. - Glasögon?
Män med glasögon är mycket snällare och så söta och hjälplösa.
- Har du inte lagt märke till det? - Jo, nu när du säger det.
De får svaga ögon av att läsa.
De där långa små spalterna i The Wall Street Journal.
Den där basisten, hon vet verkligen hur man fixar ett party.
Hejsan, svejsan.
Ja, skål då.
Den här gången hoppas jag du får tag i den goda ändan av slickepinnen.
Och då sa den enbente jockeyn...
Vad sa han?
Jo, då sa den enbente jockeyn: "Oroa dig inte för mig, baby, jag rider damsadel."
Ursäkta så mycket. Jag har fått hicka.
Vi kan gnida lite is på nacken på henne.
Jag tror... Oj, du tappade den.
Å, vad kall den var.
- Å, nej, gör inte så där. - Hon är kittlig.
Hjälp. Snälla. Hjälp. Hjälp.
Josephine.
Sluta, snälla ni, sluta.
NÖDBROMS
- Vad hände? - Ingen aning.
Jag menar, jag ska se efter.
Na, vad är det som händer här?
Bienstock!
Är vi i Florida?
Sugar?
Här. Jag bär instrumenten.
- Tack, Daphne. - Tack, Daphne.
Är hon inte rar?
God middag!
Snyggt!
Där ser du. Fler miljonärer än du orkar med.
Det är säkert ingen under 75.
Det är tre kvarts sekel. Får en att tänka.
Hoppas de har med sig sina sonsöner.
Ja.
Ursäkta, fröken.
- Tillåter ni? - Var så god.
Jag är Osgood Fielding den tredje.
Jag är Askungen den andra.
Om det är någonting jag beundrar är det en flicka med vackra vader.
Jag också. Hej då.
- Lat mig bära ett av instrumenten. - Å, tack.
Det var rart av er.
Det är verkligen roligt att få litet ungt blod här.
Jag har jag blodgrupp 0.
Jag har alltid varit fascinerad av showbusiness.
Verkligen?
Det har faktiskt kostat min familj en hel del pengar.
- Jaså, ni investerar i revyer? - I revyflickor.
- Jag har varit gift sju - åtta gånger. - Är ni inte säker?
Mamma håller räkningen.
- Hon är lite irriterad på mig. - Det förvanar mig inte.
När George Whites Skandaler hade premiär, skickade hon mig till Florida.
Hon tror att jag är på min bat och ägnar mig åt djuphavsfiske.
Dra in reven, Mr Fielding. Ni är vilse i stimmet.
Om jag lovar vara snäll, får jag bjuda på middag då?
- Tyvärr inte. Jag är med i bandet. - Ja, naturligtvis.
- Vilket instrument spelar ni? - Basfiol.
Å, så fascinerande.
Använder ni strake eller plockar ni?
Den mesta tiden slår jag den.
Ni måste vara en riktigt käck flicka.
Ska vi slå vad?
Min senaste fru var akrobatdansös. En sorts ormmänniska.
Hon kunde röka en cigarett medan hon höll den mellan tårna.
Snyggt!
- Men mamma slog upp oss. - Varför det?
Hon tycker inte om flickor som röker.
- Adjö, Mr Fielding. - Adjö?
- Jag ska av här. - Å, nej. Nej, nej, nej.
Så lätt slipper ni inte undan.
Okej, kör ett varv runt parken, sakta.
Och håll ögonen på vägen.
Vad tror ni jag är för en flicka, Mr Fielding?
- Snälla ni. Det händer inte igen. - Lita på det.
- Snälla ni, kom tillbaka. - Jag går, tack.
Snälla ni, fröken...
Snyggt!
Okej, flickor. Här är rumsfördelningen.
Mina glasögon. Var är mina glasögon?
Olga och Mary Lou är i 412.
Och, Mary Lou, dra om dig kimonon innan du ringer på rumsservice.
Josephine och Daphne är i 413.
- Dolores och Sugar i 414. - Jag och Sugar?
Vad hade du väntat dig? En enbent jockey?
Rosella och Emily i 415...
- Jag önskar att vi fått samma rum. - Jag också.
Men det gör inget, Sugar. Vi kommer att träffas mycket i alla fall.
414... Det är samma rumsnummer jag hade i Cincinnati,
sista gången jag var i ett manligt band.
Vilken fähund han var.
- En saxofonist? - Vad annars? Vad jag var galen i honom!
Två på natten skickade han ut mig efter korv och potatis.
De hade slut på potatis, sa jag tog vitkalssallad.
- Han kastade den rakt i ansiktet på mig. - Glöm saxofonister.
Du kommer att träffa en miljonär, en ung en.
- Hur kan du vara så säker? - Min kvinnliga intuition.
Är det här era väskor?
- Och den också. - Okej, stumpan.
- Jag antar att ni vill ha dricks. - Glöm det, stumpan.
Ni arbetar ju här och jag arbetar här. Det är roligt att ha er med på jobbet.
- Adjö, adjö. - Hör här, stumpan.
- Hur dags är ni ledig i kväll? - Hur sa?
Jag jobbar nattskift, och jag har en flaska gin undanstoppad.
- När det är lugnt... - Är du inte lite ung för det, grabben?
Vill ni se mitt körkort?
- Stick iväg, nu! - Så ska de vara, stora och kaxiga.
Och gör er av med er rumskamrat.
- Vilken snuskgubbe. - Vad hände?
- Jag blev nypt i hissen. - Se hur andra hälften har det!
Jag är inte ens söt.
Det bryr de sig inte om. Du har kjol. Det är som en röd flagga framför en tjur.
Jag är trött på att vara flagga. Jag vill vara tjur igen.
- Vi sticker. - Sticker vart?
Du lovade att så fort vi kom till Florida skulle vi sticka.
- Hur ska vi göra det? Vi är panka. - Vi kan hitta ett annat band. Manligt.
Spats Colombo och hans killar letar efter oss i varenda manligt band i landet.
- Det är förnedrande. - Du blev nypt i hissen. Än sen då?
Skulle du hellre vilja plocka bly ur naveln?
Men hur länge kan vi hålla masken?
Vad klagar du för? Vi har det bra.
Se här. Vi har rum och mat. Vi får betalt varje vecka. Titta här.
Titta på palmerna, flygfisken...
Varför tjatar du om flygfisk?
Jag vet varför du vill stanna. Du är efter Sugar.
- Jag, efter Sugar? - Jag såg er i bussen.
Jättesött satt ni där och viskade och lånade varandras läppstift.
- Vad säger du? Jag och Sugar? - Du och Sugar.
- Vi är som systrar. - Ja, och jag är den elaka styvmodern.
Och jag ska hålla ett öga på er.
Är ni klädda?
Kom in.
Har ni sett en brun väska med vita streck och mina initialer?
Med alla mina fritidskläder.
- Nej, det har vi inte. - Jag kan inte första.
Först försvinner glasögonen, sen en resväska.
- Var är min ukulele? - Och en ukulele.
- Det måste finnas en tjuv här. - Å, här är den. Hej, Sugar.
- Vi ska gå och bada. Kommer ni med? - Båda. Ja, det är klart.
Du har ingen baddräkt.
Hon behöver ingen.
- Hon har ingen eller. Eller hur? - Vi kan hyra i badhuset.
- Du då, Josephine? - Jag tror jag lägger mig i badet.
- En dag som idag? Det är härligt ute. - Ja, låt henne ligga i badet, då. Kom.
- Bränn dig inte, Daphne. - Å, jag har solkräm.
Ja, hon gnider in mig, jag gnider in henne, vi gnider in varandra. Hej då.
Daphne. Sluta. Vad är det du håller på med?
Bara ett litet trick jag lärde mig i hissen.
Å, se upp. Här kommer en stor en.
Daphne. Jag hade inte en aning om att du var så storväxt.
Då skulle du ha sett mig innan jag bantade.
Jag menar över axlarna och armarna.
Det är för att jag jämt bär omkring på basen.
- En sak är jag avundsjuk på dig för. - Vad då?
Du är så plattbröstad.
Du bär upp kläder bättre än jag.
Akta dig, Daphne.
Sugar, kom så spelar vi.
Kom junior, dags att sova middag.
Nej, jag vill leka.
Du hörde vad mamma sa, junior. Stick!
Den här stranden är inte stor nog för oss båda.
Mamma!
Nu sätter vi igång.
Jag gillar kaffe, jag gillar te.
Hur manga killar är kära i mig?
Ett, två, tre,
fyra, fem, sex, sju...
Jag ber om ursäkt. Ni är väl inte skadad?
- Jag tror inte det. - Känn efter riktigt noga.
För när folk får reda på vem jag är,
anlitar de advokat och begär skade- stand på en trekvarts miljon dollar.
- Jag ska inte stämma er, vem ni än är. - Tack.
- Vem är ni? - Men verkligen!
Sugar!
Kom.
Verkligen.
Hej då.
- Har vi inte träffats förut? - Inte troligt.
- Bor ni på hotellet? - Inte alls.
Ert ansikte förefaller bekant.
Ni har kanske sett det i tidningarna.
- Vanity Fair. - Så är det nog.
Skulle ni vilja flytta på er lite? Ni skymmer sikten för mig.
För vad då?
De hissar den rödvita flaggan pa baten när det är dags för cocktail.
Äger ni en båt?
Vilken är det? Den stora?
Verkligen inte.
Som världen ser ut idag borde ingen ha en båt med mer än 12 liggplatser.
Jag håller med fullständigt.
Säg mig, vem är det som hissar flaggan?
- Er fru? - Nej, min flaggsteward.
Vem blandar cocktailen? Er fru?
Nej, min cocktailsteward.
Om ni vill veta om jag är gift eller inte...
- Jag är inte intresserad. - Det är jag i alla fall inte.
Det var intressant.
- Hur är det med börsen? - Den går upp, upp, upp.
Men vi pratat här har ni säkert tjänat 100 000 dollar.
Kanske. Spekulerar ni?
- Nej, jag ukulerar. Och sjunger. - Bara för ert eget nöje?
Vi är ett gäng flickor på hotellet.
Sweet Sue och societeten för synkopi.
- Ni är societetsflickor? - Ja precis. Bryn Mawr, Vassar...
Vi gör det bara på skoj.
Synkopi. Betyder det att ni spelar den där snabba musiken... jazz?
Ja. Väldigt hett.
Det är i hetaste laget för mig. Jag själv föredrar klassisk musik.
Det gör jag också.
Jag har faktiskt gått tre ar på Sheboygan musikhögskola.
Bra skola. Har inte er familj något emot ert yrkesval?
Jo, det har de verkligen. Pappa hotade att inte ge mig en cent.
Det gör inget. Det var så tjatigt.
- Debutantbaler. - lnvigningar.
- Operapremiärer. - Rävjakter.
Och det är alltid samma 400.
Konstigt att vi inte har träffats nånstans förut.
Jag skulle ha kommit ihåg en som är så charmerande som ni.
Det var snällt sagt. Ni är säkert också söt och hjälplös.
Ursäkta?
Ni förstår, jag har en teori om män med glasögon.
- Vad då? - Det säger jag när jag känner er bättre.
- Vad gör ni i kväll? - I kväll?
Ni kanske kan komma till hotellet och höra oss spela.
- Det skulle jag vilja, men det är svart. - Varför det?
Jag går bara iland två gånger om dagen när tidvattnet är ute.
Det är för snäckornas skull. Det är min hobby.
- Samlar ni snäckor? - Det gjorde min får och farfar också.
Man kan säga att vi har en passion för snäckor.
Därför uppkallade vi oljeföretaget efter dem.
- Shell Oil? - lnga namn, kalla mig bara Junior.
Sugar!
Dags att klä om till middag.
Du kan springa före, Daphne raring. Jag kommer ifatt senare.
Vad då, unga dam? Vad stirrar ni pa?
Så är det för mig jämt.
Jag kände också igen honom. Han var på bild i "Vanity Fair".
- Kan ni vara snäll och gå nu? - Ja, du står i vägen för honom.
Han väntar på signal från sin båt.
Sin båt?
Med 12 bäddar. Det är min väninna Daphne. Hon är från Vassar.
Vad är jag?
Eller var det från Bryn Mawr?
Jag hörde en mycket sorglig historia om en flicka som gick på Bryn Mawr.
Hon tjallade på sin rumskamrat
och hon hittades strypt med sin egen bh.
Ja. Man får vara noga med vem man väljer till rumskamrat. Eller hur?
Ja, nu måste jag nog gå.
Det var angenämt att träffa er båda.
- Ni kommer väl och hör oss spela? - Om det alls är möjligt.
Jo, kom. Det skulle vara så roligt.
- Och ta med er båten. - Kom, Daphne.
- Vilken kille! - Bort med tassarna. Jag såg honom först.
Sugar, ett råd. Om jag var flicka, och det är jag, skulle jag gå försiktigt fram.
Om jag gått försiktigt skulle jag inte träffat honom.
- Det måste jag berätta för Josephine. - Ja, Josephine...
Jag kan se hennes min. Hon blir så förvånad.
Jag håller med. Vi berättar det med en gång.
- Men inte måste vi springa? - Jo, det måste vi.
Josephine. Hallå.d
- Hon är nog inte där. - Det var väl konstigt. Josie!
Jag förstår inte var hon kan vara.
- Jag kommer tillbaka. - Nej, du väntar.g
Jag tror hon kommer när som helst.
- Tro det eller ej, Josephine förutsa det. - Ja. Hon är synsk.
- Tror du hon är ute och handlar? - Hon handlar. Just det.
Någonting säger mig att hon snart kommer in här i helt nya kläder.
- Josephine. - Å, jag hörde inte att ni kom in.
- Har ni haft roligt, flickor? - Det har hänt nånting fantastiskt.
- Vad? - Gissa.t
- Har de dragit tillbaka spritförbudet? - Nej, bättre kan du.
- Jag har träffat en san där. - En vad då?
Shell Oil Junior. Han har miljoner, och glasögon och en båt.
Det var väldigt.-
Han är även ute och cyklar.
Daphne.r
Fortsätt. Berätta allt om honom.0
Ja, han är ung och han är snygg. Han är ungkarl.
Det är en riktig gentleman. Du vet. Inte en san där framfusig en.
Du borde nog haka pa honom innan han försvinner.
Jag tänker inte låta den här slinka undan. Han är så söt. Han samlar snäckor.
Snäckor? Varför det?p
Jo, du vet väl. Det gamla snäckskojet?
Daphne, du stör oss.a
- Du får träffa honom i kväll. - Får jag?
Han så han skulle komma och lyssna - kanske.i
Vad menar du, kanske? Jag såg hur han tittade på dig, och han kommer säkert.
Jag hoppas det.a
Vad tror du, Josephine? Vad säger din kristallkula?
Sugar. Är Sugar här?
Sugar, har du nyckeln? Jag är utelast och jag blöter ner i korridoren.
Vi ses på musikestraden, flickor.
Vad försöker du göra med flickan, med dina försök att spela miljonär?
Och det där larviga sättet att prata? Ingen pratar så där.
Du har spelat kvinnor manga lumpna spratt.
Men det här är utan konkurrens det fulaste, lägsta, gemenaste...
Jag är inte rädd för dig.k
Jag är smal, men jag är senig.
Du kommer att bli skadad. När jag blir arg, blir jag en tiger.
Joe. Titta inte på mig så där. Det var ett skämt. Jag menade inget illa.
Jag ska pressa kostymen själv. Telefon.
Svara i tele...fonen.t
Hallå?i
Ja, det är 413.e
Samtal från havs? Ja, jag tar det..
Daphne? Det är den stygge pojken igen.f
Ni vet - Osgood? I hissen?r
Ni slog mig i ansiktet?
- Vem är det? - Det här är hennes rumskamrat.
Daphne kan inte prata nu. Är det brådskande?
Ja, för mig. Kan ni ge henne ett meddelande?
Hälsa att jag vill äta supé med henne pa min båt i kväll efter föreställningen.
Visst. Supé, båt, efter föreställningen. Det ska jag hälsa.
- Er båt? - New Caledonia. Det är så den heter.
Old Caledonia gick till botten efter ett vilt party utanför Kap Hatteras.
Men säg att hon inte behöver oroa sig. Det blir en lätt matbit, bara hon och jag.
Bara ni båda? Men besättningen då?
Det har jag ordnat. Jag har gett dem landpermission.
Vi ska ha kall fasan med champagne.ä
Jag har talat med kustbevakningen. Det blir fullmåne i natt.
Och tala om för henne att jag har en trave nya skivor med Rudy Vallee.
Det var en bra idé. Daphne är väldigt svag för honom.n
Svag för vem? Vad...
Ja, Mr Fielding.
Ni hämtar henne efter föreställningen i er motorbåt. Adjö.
Vad sa ni?å
- "Snyggt!" Det ska jag hälsa henne. - Hälsa vad då? Vilken motorbåt?
Du har det förspänt. Fielding vill äta kall fasan med dig på sin båt.
Bara ni tre på den där stora fina båten. Du, han och Rudy Vallee.
Aldrig i livet. Ring och säg att jag inte kommer.
Naturligtvis gör du inte det.
Det gör jag.a
Ska du vara på båten med den där snuskiga gubben?
Jag ska vara på båten med Sugar.
- Var ska han vara då? - Han ska vara på land med dig.
- Med mig? - Just det.
Å, nej. Inte i kväll, Josephine.
Daphne, din pojkvän vinkar åt dig.
Ni kan dra åt skogen båda två.
Kom ihåg, han är din kavaljer i kväll, så le.
Bättre kan du. Ett stort leende, med hela personligheten.
Varför går jag med pa sadana här dumheter? Varför?
För att vi är kamrater. De två musketörerna.
Kom inte och kör med musketörer. Hur ska jag få honom att stanna på land?
Säg att du brukar bli sjösjuk. Spela minigolf med honom.
Å, nej. Man ska inte hitta mig i en sandbunker med den där killen.
Hej. Vilken av er stumpor är Daphne?
Basfiol.
Från storkäften vid bord sju.
- Den här är från mig till dig, stumpan. - Stick, pysen.
Du behöver inte lämna dörren öppen, för jag har huvudnyckel.
- Vad gör du med mina blommor? - Lanar dem. Du får tillbaka dem.
Han kommer nog inte. Klockan är fem i ett.
- Tror du han har glömt? - Du vet väl hur de där miljonärerna är.
Det kom blommor till dig.
Till mig?
Det är Shell Oil.
- Nej! - Jo!
Han vill att vi ska supéra på hans båt.
Han hämtar mig på piren.
- Nej! - Jo.
Du hörde - jo.
Josephine, tänk dig. Jag, Sugar Kowalczyk från Sandusky, Ohio,
ombord på en miljonärs båt.
Om min mamma kunde se mig nu.
Jag hoppas min mamma aldrig får reda på det här.
Det var allt för i kväll. Det här är Sweet Sue som säger godnatt,
och påminner alla er herrar om att det är musiken mina flickors hjärtan klappar för.
Och så vill jag det ska förbli.
- Lycka till. - Tack.
Men tänk vilket slöseri. Fullmåne, en tom båt.
- Jag kommer att kräkas. - Då går vi och dansar.
Det finns ett litet hotell nedat kusten...
Nä, nu.... Han har faktiskt cykel.
Vem?
Ni nämnde ett hotell?
De har ett kubanskt band som är utmärkt.
Lat oss gå dit, sätta ögonbindlar pa orkestern och dansa tango till gryningen.
- Vet ni vad, Mr Fielding? - Vad?
Ni är rena dynamiten.
Ni är också en ganska het liten smällare.
BATAR
Hallå där.
Hallå.
- Väntat länge? - Det är inte hur länge man väntar,
- men vem man väntar pa, som räknas. - Tack, och tack för blommorna.
Jag ville få orkidéer nedflugna, men det är dimma på Long lsland.
Det är tanken som räknas.
Jag har visst fått slut på bensin.
Det är lustigt att ni skulle ha slut på bensin, Shell Oil och sa.
Hoppsan. Så där.
Den verkar ha fastnat i back.
Jag har just köpt den här motorbåten. Det är en experimentmodell.
Det verkar som om vi aker åt fel håll.
Gör det nåt om vi aker bakat? Det kan ta lite längre tid.
Det är inte hur lång tid man aker som räknas. Det är vem man aker med.
Den såg så liten ut från stranden.
Men häruppe verkar den mer som en kryssare eller en jagare.
Den är som de ska vara. Vi har tre. Mamma har sin i Southampton.
Pappa är i Venezuela. Företaget lägger ner en ny oljeledning.
Min pappas intressen ligger i Baltimore, Ohio.
Vilket är babord och vilket är styrbord?
Det beror på om man är på väg ut eller hem.
Jag menar, för det mesta är ju aktern på motsatt sida om fören.
Och det där är bryggan. Så att man kan komma från ena sidan till den andra.
- Vill ni ha ett glas champagne? - Hemskt gärna. Åt vilket håll?
- Å, ni har två vaningar. - Ja, det är orkankällaren.
Och en annan bra sak med båten - garderobsutrymmet.
Nu ska vi se. Var tror du min steward har dukat?
Här inne.
Naturligtvis. Så dumt av mig.
Pa torsdagar serverar de alltid i lilla salongen.
Så lyxigt. Som en flytande herrgard.
Det duger åt en ungkarl.
- Vilken fin fisk. - Jag fångade den utanför Kap Hatteras.
Vad är det för fisk?
Det är en medlem av sillfamiljen.
En sill?
Är det inte fantastiskt hur de får ner sa stora fiskar i de små glasburkarna?
De krymper när de marineras.
- Champagne? - Jag säger inte nej.
Ja, botten upp då, som vi säger på sjön.
Bon voyage.
- Titta på allt det där silvret. - Troféer.
Ni vet. Lerduveskytte, hunduppfödning, vattenpolo.
Är inte vattenpolo väldigt farligt?
Det kan man säga. Två ponnies drunknade under mig.
Var har ni er snäcksamling?
Ja, naturligtvis. Var har de ställt den nu, då?
Ni förstår, på torsdagar är jag lite bortkommen.
- Vad händer på torsdagar? - Besättningens lediga kväll.
- Så vi är alldeles ensamma på båten? - Alldeles.
Jag har aldrig varit alldeles ensam med en man mitt i natten,
- mitt på havet. - Å, det är inget farligt.
Vi ligger för ankar. Skeppet är sjusärdeles sjösäkert.
Kustbevakningen varnar om isberg är på väg.
Det är inte isbergen.
Men vissa män skulle försöka utnyttja situationen.
- Ni smickrar mig. - Jag är säker på att ni är en gentleman.
Det är inte det. Det är bara det att jag är helt ofarlig.
- Ofarlig? Hur då? - Det är svart att förklara,
men det är det här med flickor.
- Vad då för något? - Jag känner mig kall inför dem.
Ni menar, liksom, frigid?
Ja, det är mer på ett mentalt plan.
När jag är tillsammans med en flicka, sa berör det mig inte alls.
- Har ni försökt? - Om jag har. Jag försöker hela tiden.
Ni ser? Ingenting.
- Ingenting alls? - Helt okänslig.
- Det får mig att känna mig hemsk. - Min kära, det är inte ert fel.
Då och då spelar naturen oss ett fult spratt.
Någonting blir fel inuti.
- Menar ni att ni inte kan bli kär? - Inte längre.
Jag var kär en gång, men jag vill helst inte tala om det.
- Vill ni ha lite kall fasan? - Vad var det som hände?
- Jag vill inte traka ut er. - Det gör ni inte alls.
Ja...
Det var mitt första år på universitetet.
Det var en flicka där som hette Nellie.
Hennes far var vd för Hupmobile.
Hon hade också glasögon.
Pa sommaren var vi vid Grand Canyon.
Vi stod på högsta klipphyllan och såg på solnedgången,
när vi fick en impuls att kyssa varandra.
Jag tog av mig glasögonen. Hon tog av sig glasögonen.
Jag tog ett steg mot henne.
Hon tog ett steg mot mig.
Ja. Atta timmar senare tog de upp henne med mulasna.
Jag gav henne tre blodtransfusioner. Vi hade samma blodgrupp - O.
Men det var för sent.
Så tragiskt.
Ända sedan dess,
okänslig, inga känslor, som om mitt hjärta var lokalbedövat.
Stackars, stackars pojke.
Ja. Och vad nytta är då alla pengar i världen?
Mintsas eller tranbär?
Hur kan ni tänka pa mat i en san här stund?
Vad annat finns det för mig?
- Är det så hopplöst? - Min familj gjorde allt de kunde.
Anställde de vackraste frånska kammarjungfrurna.
Jag fick någon som läste böcker för mig som förbjöds i Boston.
De importerade en balinesisk dansgrupp
med små bjällror runt fotlederna och långa naglar.
Vilket slöseri med pengar.
Har ni försökt med amerikanska flickor?
Varför?
Kände ni nånting?
Tack i alla fall.
Ni borde gå till läkare - en bra läkare.
Det har jag gjort. Jag lag ett halvar i Wien hos Professor Freud, på ryggen.
Sen var det bröderna Mayo, sprutor, hypnos, mineralbad.
Om jag inte vore så feg, skulle jag ta livet av mig.
Säg inte sa.
Det måste finnas en flicka nånstans som kan...
Om jag hittade en flicka som kunde det, skulle jag gifta mig med henne direkt.
- Vill ni göra mig en tjänst? - Naturligtvis. Vad då?
Jag är visserligen inte Dr Freud eller en san där frånsk kammarjungfru,
men får jag göra ett försök till?
Okej, om ni insisterar.
- Kände ni nånting den här gången? - Tyvärr inte.
- Jag är hemskt ledsen. - Skulle ni vilja ha mer champagne?
Kanske om vi hade lite musik. Kan man dra ner ljuset på de här lamporna?
Det är rart av er att vilja hjälpa till, men det är ingen idé.
Jag tror ljusknappen är där borta.
Det är radion.
Det är som att ta med någon pa konsert som är tondöv.
Ni ger inte er själv en chans.
Ni får inte kämpa emot.
Slappna av.
Det är som att röka utan att dra halsbloss.
Dra halsbloss, då.
Daphne,
- nu leder du igen. - Ursäkta.
Nå?
Jag är inte helt säker.
Vill ni försöka igen?
Jag har en underlig känsla i tårna.
Som om någon grillade dem över sakta eld.
Då lägger vi på ett vedträ till på elden.
Jag tror ni är på rätt väg.
Ja, det är jag nog. Era glasögon börjar bli immiga.
Jag visste inte att det kunde vara så här.
Tack.
De så att jag var kaputt, slut, färdig.
Och så kommer ni och sätter alla de där experterna på skam.
Mineralbad. Löjligt.
Var lärde ni er kyssa så där?
Förut salde jag kyssar för mjölkfonden.
I morgon får ni påminna mig att skicka 100 000 dollar till mjölkfonden.
Hoppsan.
- God natt. - God morgon.
Hur mycket är jag skyldig mjölkfonden nu?
850 000 dollar.
Då kan vi säga en miljon jämnt.
Jag glömde lämna kvitto.
Hej, Jerry. Är allt under kontroll?
Jag har en jättenyhet.
- Vad hände? - Jag är förlovad.
Grattis. Vem är den lyckliga flickan?
Jag.
Vad?
Osgood friade till mig. Vi planerar att gifta oss i juni.
Vad talar du om? Du kan inte gifta dig med Osgood.
- Tycker du han är för gammal för mig? - Jerry, du kan inte mena allvar.
Varför inte? Han gifter sig med flickor hela tiden.
Men... du är inte flicka. Du är pojke.
Varför gifter sig en pojke med en pojke?
För tryggheten.
- Jerry, lägg dig. Du mår inte bra. - Sluta behandla mig som ett barn.
- Jag vet att det finns ett problem. - Ja, verkligen.
Hans mamma. Vi behöver henne medgivande. Men jag röker ju inte.
- Jerry, det finns ett annat problem. - Vilket då?
- Smekmånaden. - Vi har diskuterat det.
Han vill aka till Rivieran, men jag lutar mer åt Niagarafallen.
Jerry, du är spritt sprangande galen. Du kan inte klara av det.
Jag väntar mig inte att det ska hålla. Jag ska säga sanningen så smaningom.
- När då? - Precis efter ceremonin.
Då upphäver vi äktenskapet, han ger mig ett nätt understöd
och då får jag checkar som kommer varje månad.
Jerry, lyssna på mig.
Det finns lagar, konventioner. Så gör man bara inte.
Joe, det här är min sista chans att gifta mig med en miljonär.
Jerry, får jag ge dig ett råd? Glöm alltihop!
Upprepa bara gång på gång för dig själv att du är pojke.
- Jag är pojke. - Duktig pojke.
Jag är pojke, jag är pojke, Jag är...
Jag önskar jag vore död. Jag är pojke. Ja, ja, jag är en pojke.
Min förlovningspresent, då?
- Vilken förlovningspresent? - Osgood gav mig ett armband.
Oj, det är riktiga diamanter.
Det är väl klart. Tror du min fästman är en lodis?
- Nu måste jag väl lämna tillbaka det. - Vänta ett tag, Jerry. Ta det lugnt.
Vi vill väl inte sara Osgoods känslor.
- Ett ögonblick. - Det är jag. Sugar.
Kom in.
Jag tyckte jag hörde röster. Jag måste prata med nån. Jag vill inte sova.
- Jag tror du behöver en droppe whisky. - Å, nej. Jag har slutat med sånt.
- Hade du trevligt? - Trevligt?
Det var helt enkelt underbart.
Blev han fräck?
Naturligtvis inte. Det var faktiskt precis tvärtom.
- Du förstår, han behöver hjälp. - Med vadda?
Snacka om elegans. Du skulle se båten.
Levande ljus, mintsas och tranbär.
Å, jag önskar jag hade varit med.
Vi ska ses igen i kväll - och varje kväll.
Jag tror han kommer att fria.
- När han tagit mod till sig. - Ja, tilltagsen är han nog.
Daphne fick ett frieri i kväll.
- Verkligen? - Från en rik miljonär.
Så underbart.
- Stackars Josephine. - Jag?
Daphne och jag har beundrare...
Om vi bara kunde hitta en till dig.
Här är jag, stumpan.
TlOARSJUBlLEUM VÄNNER AV lTALlENSK OPERA
"Vänner av italiensk opera" - det är vi.
Registrera er där.
Spats Colombo. Delegat från Chicago. Södra området.
Tack.
Hej, Spats.
- Vi tippade du inte skulle komma. - Varför inte det?
Vi trodde du var helt förstörd efter Tandpetar-Charlie.
- Vi måste alla dö någon gång. - Ja. Man vet inte vem som står på tur.
Okej, Spats. Rapportera till vaktchefen.
- Varför det? - Order från Lille Bonaparte.
- Okej, Spats, håll ut armarna. - Vad är det här för?
Lille Bonaparte vill inte ha några puffror i närheten.
Okej, du är ren.
Det är inte du.
Den är inte laddad.
Nästa. Vad är det i här?
Mina golfklubbor. Putter, niblick, järnklubba nr 3.
- Vad är det här? - Min mashi.
Vi ses på banketten, Spats.
Var lärde du dig det billiga tricket?
Kom, pojkar.
Jaha. Spats Colombo, tror jag bestämt.
Ser man pa, polisen. Vad gör ni i Florida?
Jag hörde operavännerna hade möte.
Jag ville komma, om nån eventuellt skulle börja sjunga.
Vilket skämt.
Var var ni klockan 3 på Valentindagen?
- Rigoletto. - Vad heter han mer, och var bor han?
Det är en opera, om ni vill veta.
- I garaget på Clark Street? - Det känner jag inte till.
Har ni hört talas om Deluxe kemtvätt på Wabash Avenue?
Dagen efter skjutningen lämnade ni in damasker med blod på.
Jag skar mig när jag rakade mig.
- Rakar ni er med damaskerna pa? - Jag sover med dem på.
Sluta larvet. Ni vulkaniserade Tandpetar-Charlie, vi vet det.
Ni och vilka mer?
Jag och de två vittnen som ni har letat efter i hela Chicago.
Grabbar, vet ni nåt om ett garage eller några vittnen?
Vi? Vi var ju med dig hos Rigoletto.
Det är sant.
Tro mig, Spats. Endera dan gräver vi fram de där två killarna.
Det är vad ni får göra, gräva upp dem.
Jag känner mig lumpen, ta emot smycken från en man under falska förespeglingar.
Ta emot medan du är ung. Fixa till läpparna om du vill vara fin för Osgood.
Han blir förtvivlad om vi inte kan gifta oss.
Sugar blir förtvivlad när hon får höra jag inte är miljonär.
Man kan inte äta kakan och ha den kvar.
- Vad är det för kaka? - Du bara gnatar på.
Vi har en båt, ett armband, Osgood, Sugar. Vi har det gott.
- Joe! - Vad då?
Det är nånting som säger mig att den där kakan håller på att bli bränd.
Kom, Daphne.
- Upp. - Vänta.
Tredje, tack.
Jag vill inte vara paflugen,
men har jag inte haft nöjet att träffa er brudar förut?
- Å, nej. - Ni måste mena två andra brudar.
- Har ni nånsin varit i Chicago? - Vi?
Vi skulle inte vilja ses döda i Chicago.
Tredje vaningen.
- Vilken vaning bor ni pa, raring? - Bry er inte om det, ni.
Rum 413. Vi hör av oss.
Ring inte oss. Vi ringer er.
Joe, de har kommit på oss.
De ställer upp oss mot väggen och...
Sen hittar polisen två döda damer och tar oss till barhuset,
och när de klär av oss dör jag av skam.
- Hall käften och fortsätt packa. - Ja. Okej, Joe.
- Inte det, din idiot. - Det är från Osgood.
Han ville jag skulle ha på mig det i kväll.
Jag kommer aldrig att hitta en annan man som är så snäll.
Om vi kommer ut ur hotellet levande, ska vi sälja armbandet, ta pengarna,
hoppa på en båt till Sydamerika och fly till en bananrepublik.
Jag tänkte, att om vi bara åt bananer, skulle vi kunna leva där i 50 år.
Om vi kommer ut ur hotellet levande.
- Har vi glömt nåt? - Ja. Rakgrejerna.
- Och så Sugar. - Sugar?
- Får jag rum 414. - Vad gör du?
- Ringer ett samtal. - Har vi tid till det?
Vi kan inte bara sticka utan att säga adjö.
Du brukar ju gå din väg utan så mycket som tack och adjö.
Det var när jag var saxofonist. Nu är jag miljonär.
Skicka ett vykort till henne. Gorillorna är här när som helst.
Rum 414? Ni har ett samtal från havs.
Från havs?
Sugar, det är till dig. Från båten.
Hallå, min lilla älskling. Så härligt att höra din röst igen.
Jag tror jag kräks.
Nej, jag har inte sovit gott, älskling. Jag har inte fått en blund i ögonen.
Jag har aldrig sovit bättre. Jag har drömt så underbart.
Jag var på båten och ankaret slet sig.
Vi drev omkring i flera dagar.
Du var kapten och jag besättning.
Jag höll utkik efter isberg,sorterade dina snäckor och blandade dina cocktails,
och så torkade jag imman av dina glasögon.
Och när jag vaknade, ville jag simma direkt ut till dig.
Ja...
Vad beträffar i kväll...
Jag möter dig på piren igen, efter föreställningen.
Det går tyvärr inte. Jag kan inte träffa dig i kväll.
Inte i morgon heller. Jag måste iväg.
Någonting oväntat har dykt upp. Jag ger mig iväg med detsamma.
Vart?
Sydamerika?
Det var oväntat.
De förstår, vi har oljeintressen i Venezuela.
Jag fick just ett telegram från pappa. Styrelsen har beslutat om ett samgaende.
Ett samgaende? Hur länge blir du borta?
Ganska länge.
Jag kommer faktiskt inte alls tillbaka.
Inte?
Ja, det är ganska komplicerat. Det kallas högre ekonomi.
Direktören för det venezuelanska oljesyndikatet har nämligen en dotter...
Jaha. Den sortens samgaende.
Hur ser hon ut?
Enligt skatterådgivarna är hon inte nåt särskilt.
Men det är så som oljan sprutar.
En man i min position har ansvar för aktieägarna.
Alla människor som har investerat sina sparpengar.
Naturligtvis. Jag förstår. Jag tror i alla fall det.
Jag visste att du skulle första. Jag önskar jag kunde göra nånting för dig.
Men det har du gjort. Du har gett mig interna upplysningar.
I morgon ringer jag min mäklare
och ber honom köpa 50 000 aktier i venezuelansk olja.
Det var smart.
Förresten, fick du mina blommor?
Orkidéerna från mitt växthus?
Nu har dimman äntligen lättat pa Long lsland, så de flögs ner i morse.
Det var underligt. Jag skickade dem till ditt rum.
De borde ha burits upp nu.
Dolores, kan du se om det är några blommor utanför?
Ja, de är här. Vita orkidéer.
Jag har inte haft vita orkidéer sen jag gick på debutantbal.
Vad är det här?
Vad då?
Å, det där, bara en liten avskedspresent.
Riktiga diamanter.
De måste vara värda sin vikt i guld. Är du alltid så generös?
Inte alltid.
Jag ville visa hur tacksam jag är för vad du gjorde för mig.
Jag gjorde ingenting. Det blev bara sa.
Styrman kom just in. Vi är klara att kasta loss.
Ja, upp med ankaret, och lycklig resa.
Om du behöver en orkester på ditt bröllop,
är vi klara här om några veckor.
Adjö, min älskling.
Jag vet inte hur det är med kapten, men styrman har jäkla brattom.
- Ja, nu sticker vi. - Vänta ett tag. Mitt armband.
Vad hände med mitt armband?
- Ditt armband? Det är varat. - Okej. Vad hände med varat armband?
- Vi gjorde det enda riktiga. - Nu håller du på att lura mig igen.
lnga trollkonster, ingenting i rockärmen.
Det är ärligt den här gången.
Var är whiskyn?
- Vad är det för fel, Sugar? - Jag vet inte. Jag blev bara törstig.
Var fick du det där armbandet ifrån?
- Tycker du om det? - Ja, som förut.
Junior gav det till mig. Han ska aka till Sydamerika och gifta sig med nån annan.
- Det kallas högre ekonomi. - Det kallar jag lumpet.
Om jag var du skulle jag ta armbandet och kasta det i ansiktet på honom.
Det är den första snälla kille jag har träffat. Den enda som har gett mig nåt.
Du kommer att glömma honom, Sugar.
Hur skulle jag kunna det? Vart jag än aker, står det en Shell-mack i varje hörn.
Jag kommer tillbaka med den här när den är tom.
Är du galen? Det kryllar av gangsters här.
Och du strör diamanter omkring dig.
Hur ska vi komma undan? Hur ska vi få mat?
- Vi ska gå till fots. Kanske hungra. - Nu kommer du med det där "vi" igen.
Inte den vägen. Vi vill inte springa på Spats och hans polare.
Är du ren om händerna?
Andra sidan.
Okej, knäpp mina damasker.
Du klär dig verkligen flott, chefen.
Du, chefen. Jag har snackat med de andra delegaterna.
Det sägs att Lille Bonaparte är arg för det som hände Tandpetar-Charlie.
- Han och Charlie sjöng i pojkkören. - Sluta, annars börjar jag grata.
Han plockade upp Charlies sista tandpetare och lät förgylla den.
Som jag sa till er förut.
Lille Bonaparte håller på att bli blödig. Har förlorat gnistan.
Förr var han som en klippa.
- Så synd. Dags att han pensionerar sig. - Håller med.
Hur ska vi pensionera honom?
Å, vi kan nog hitta på nåt roligt.
Lille Bonaparte och Tandpetar-Charlie kommer att sjunga i samma kör igen.
Men den här gången ska vi se till att det inte finns några vittnen.
Titta. Brudarna från hissen.
Hallå. Kom in till oss.
Vad är det med de där damerna?
Det kanske inte alls är damer.
Samma ansikten, samma instrument.
- Här är ditt Valentin-kort. - De två musikerna från garaget.
De skulle inte vilja bli sedda döda i Chicago, så vi får göra jobbet här. Kom.
- Okej, vad gör vi nu då? - Först ska vi få av oss de här kläderna.
GRATTIS PÅ FÖDELSEDAGEN, SPAT
Vad var det som hände?
Jag och Tiny fick in dem i ett hörn, men vi tappade bort dem i röran.
- Var var ni, grabbar? - Vi var med dig, hos Rigoletto.
- Din dumma idiot. - Chefen, vi tar dem efter banketten.
De kan inte var långt borta.
Tack.
Tack, kära operavänner.
Det var tio år sedan jag utnämnde mig till ordförande i den här organisationen,
och, om jag får säga det själv, var det ett klokt val.
Lat oss se tillbaka på var verksamhet. Under det sista räkenskapsaret,
tjänade vi 112 miljoner dollar före skatt.
Men vi betalar ju ingen skatt.
Som i all affärsverksamhet har vi naturligtvis haft vara skiljaktigheter.
Jag vill föresla en tyst minut
för minnet av sju av vara medlemmar från norra delen av Chicago,
som inte kan vara med oss i kväll eftersom de har utplanats.
Du också, Spats.
Upp.
Ta det försiktigt nu.
- Vet du när du ska hoppa upp? - Ja. Andra gången de sjunger:
"Ja, han är en riktig karl, det tycker vi alla."
Okej.
Och förstör inte tartan för mycket. Jag lovade ta hem en bit till ungarna.
Nu, mina kära delegater.
Det kommer en stund i varje direktörs liv
när han börjar tänka på pension.
Nej!
Jag ser mig om efter någon att fylla min plats.
Jag har tänkt på flera kandidater.
Vi har till exempel en viss person från Chicago,
en herre från södra sidan.
Vissa säger att han har blivit lite för stor för damaskerna.
Men jag säger att det är en man som kan gå långt.
En del säger att han har gått för långt.
Man jag säger, man kan inte hålla nere en bra man.
Han har fortfarande en del att lära.
Braket han ställde till med på Valentin-dagen,
det var ingen vidare PR för oss.
Och att låta två vittnen komma undan. Det var verkligen oförsiktigt.
Bekymra dig inte om de där två. De är så gott som döda.
Jag fick nästan fast dem idag.
Menar du att du har låtit dem komma undan två gånger?
Vissa skulle säga att det var riktigt slårvigt.
Men jag säger: det är mänskligt att fela, och gudomligt att förlåta.
För att visa vad jag tycker om dig, Spats,
sade pojkarna att du snart har födelsedag.
Så vi har bakat en tarta till dig.
Födelsedag?
Det är ju inte förrän om fyra månader.
Då är vi väl lite tidiga. Men vad betyder några månader, vänner emellan?
Okej, pojkar. Allihop tillsammans.
Ja, han är en riktig karl.
Det tycker vi alla.
Ja, han är en riktig karl.
Det tycker vi alla.
Vilket skämt.
Vi måste ut härifrån.
Ta fast de där killarna.
Vad är det som har hänt här?
Det var nånting i den där tartan som de inte talde.
Mina komplimanger till kocken. lngen lämnar rummet förrän jag får receptet.
Tänker ni ta upp det på federal niva?
Ja.
De slank ur händerna på oss.
Vi bevakar järnvägsstationen och flygplatsen. De kan inte komma undan.
- Hörde du det? - Men de bevakar inte båtar.
- Du måste ringa Osgood. - Vad ska jag säga?
Säg att du ska rymma med honom.
Rymma? Men det finns lagar, konventioner.
Det finns en konvention, javisst. Det finns också barhuset.
Josephine.
Bienstock!
Hallå där, det där är ingen dam.
Inte sa, Sugar.
Ingen kille är värd det.
Ta fast henne.
Josephine?
- Osgood möter oss på piren. - Vi är inte på piren än.
Hej.
Min väninna Josephine, hon ska vara brudtärna.
- Angenämt. - Kom.
Hon är så ivrig.
Vänta på Sugar!
- En brudtärna till? - Brudnäbb.
- Sugar, vad gör du? - Jag sa ju att jag inte är så klyftig.
Nu aker vi.
Du vill inte ha mig, Sugar.
Jag är lögnare och bluffmakare. Och saxofonist.
En san där odugling som du alltid rymmer från.
Jag vet. Varje gång.
Sugar, gör mig en tjänst. Ak tillbaka till miljonärerna.
Den goda ändan av slickepinnen,
ingen vitkalssallad i ansiktet, inga urkramade tandkrämstuber.
Det är bra, ut med det. Övertala mig att låta bli.
Jag ringde mamma. Hon var så lycklig så hon grät.
Hon vill du ska ha hennes brudklänning. Den är i vit spets.
Osgood, jag kan inte gifta mig i din mammas klänning.
Vi är inte byggda på samma sätt.
- Vi kan få den omsydd. - Nej, det kan ni inte.
Osgood, jag måste vara ärlig mot dig. Vi kan inte gifta oss alls.
Varför inte det?
Jo...
För det första är jag ingen riktig blondin.
Det gör inget.
Jag röker. Jag röker hela tiden.
Det bryr jag mig inte om.
Jag har ett förskräckligt förflutet. I tre år har jag levat med en saxofonist.
Jag förlåter dig.
Jag kan aldrig få barn.
- Vi kan adoptera några. - Du förstår inte, Osgood.
- Jag är man. - Jaha,
ingen är perfekt.